Досвід застосування тоцилізумабу у хворих на COVID-19 в Івано-Франківській області - Hryzhak, I.H.; Pryshlyak, O.Ya.; Marynchak, O.V.; Mizyuk, R.M.; Kopchak, O.V.; Kvasnyuk, V.I.; Prokopovich, M.V.; Kucher, A.V.; Samotovka, L.Y. (Терапевтика / ім. проф. Бережницького М.М., 2023)
Вступ. Для усунення ефектів «цитокінового шторму» у хворих на COVID-19 призначають глюкокортикостероїди, а в тяжких випадках — тоцилізумаб. Мета. Вивчити ефективність тоцилізумабу у хворих на коронавірусну хворобу COVID-19 із тяжким перебігом та дихальною недостатністю в умовах відділення інтенсивної терапії. Матеріал і методи. Ретроспективний аналіз 20 випадків захворювання на COVID-19 із критичним перебігом. Середній вік пацієнтів — 59,8±1,9 року. Пацієнти перебували у відділенні інтенсивної терапії, І група — 10 осіб отримували тоцилізумаб із курсовою дозою 800 мг; ІІ група — 10 осіб тоцилізумаб не отримували. Пацієнти обох груп не отримували противірусні засоби та внутрішньовенний людський нормальний імуноглобулін. Визначали коагулограму, СРБ, D-димери, ІЛ-6, прокальцитонін. Статистична обробка результатів проводилася непараметричними методами з використанням U-критерію Манна — Вітні і критерію знаків G. Результати. У групі І спостерігався лейкоцитоз у межах 8,9-15,5×109/л, лімфопенія — у межах 0,69-2,1×109/л, еозинопенія — 0-1%, нейтрофільно-лімфоцитарний індекс — 3,1-14,9; ШОЕ — 24-53 мм/год, СРБ — 58-125 мг/л, ІЛ-6 — 109-2196 пг/мл, прокальцитонін — 0,6-4,7 нг/мл. У ІІ групі дані показники мали аналогічне значення. У результаті застосування тоцилізумабу не спостерігалось значного клінічного покращення загального стану пацієнтів. У І групі 7 (70,0%) пацієнтів померли, а летальність у ІІ групі становила 5 (50%) осіб, p>0,05. Виявлено факт появи гіперлейкоцитозу (26,4-39,4×109/л) у частини пролікованих тоцилізумабом хворих — 6 (60,0%), який виникав через 1-2 дні після введення препарату й утримувався впродовж 13-20 днів, якщо пацієнти виживали. Висновки. Призначення тоцилізумабу в курсовій дозі 800 мг не дало статистично достовірного ефекту підвищення виживаності хворих на COVID-19 із критично тяжким перебігом у зв’язку з відсутністю попереднього призначення противірусних засобів та раціональної корекції антибіотикотерапії.