Гарячка нез’ясованого ґенезу (клінічний випадок) - Tymkiv , I.V. (Терапевтика / ім. проф. Бережницького М.М., 2025)
Гарячка нез’ясованого ґенезу була і залишається одним із діагностичних викликів для лікаря. У класичному варіанті з щоденною гіпертермією вище 38 °C цей синдром зазвичай не є дуже частою патологією, але такий клінічний випадок надзвичайно мобілізує лікаря, він стає схожим на детектива. До центру клінічної медицини університетської клініки ІФНМУ звернувся пацієнт, який страждав від гарячки понад 38 °C упродовж 4 місяців. Специфічних скарг не було: тільки підвищення температури, загальна слабкість та відсутність апетиту в такі періоди. У динаміці був період нормалізації температури після застосування β-лактамного антибіотика, призначеного щодо ймовірного загострення бронхіту. Надалі спостерігалась стійка гарячка, щоденне застосування нестероїдних протизапальних препаратів (НПЗП). Амбулаторно та стаціонарно проводились численні дослідження, знахідки в яких не звужували, а розширювали діапазон пошуку. Пошук проводився в таких напрямках: онкопошук, специфічне ураження легень (туберкульоз), дифузні захворювання сполучної тканини, локальні та генералізовані інфекції. Не маючи ще відповідей на багато запитань (ґенез вузлових утворів у легенях, медіастинальна лімфоаденопатія, системні захворювання сполучної тканини), на певному етапі ми сконцентрувались на мінімальних об’єктивних, анамнестичних, лабораторно-інструментальних ознаках інфекції сечовивідної системи (загострення хронічного епідидиміту та хронічного простатиту). Призначена емпірична терапія вже з другої доби утримувала температуру субфебрильною, а з 4-ї доби застосування цефотаксиму підвищення температури більше не відмічалось.Наш клінічний випадок підтвердив відому думку, що «нетиповий перебіг типового захворювання трапляється частіше, ніж типовий перебіг рідкісної хвороби».