Структурно-функціональні зміни міокарда у хворих на стабільну ішемічну хворобу серця після коронарного стентування під впливом інгібітора ІF-каналів синусового вузла - Kupnovytska, I.H.; Romanyshyn, N.M.; Kalugina, S.M.; Gubina, N.V.; Belegaj, R.I.; Fitkovska, I.P.; Klymenko, V.I.; Danyliuk, O.I.; Mykula, Y.I.; Vivcharenko, M.P. (Терапевтика / ім. проф. Бережницького М.М., 2021)
Згідно з даними наукових досліджень, за останні десять років захворювання серцево-судинної системи (ССС) мають тенденцію до зростання. Прогнозують, що до 2030 року смертність від серцево-судинних захворювань (ССЗ) зросте до 23,3 млн осіб (ВООЗ) [1, 2]. Смертність від серцево-судинної патології становить 31% і є найчастішою причиною всіх смертей. У більшості економічно розвинених країн світу ішемічна хвороба серця (ІХС) посідає провідне місце серед усіх причин не тільки захворюваності, тимчасової та стійкої втрати працездатності, але й смертності [3, 7, 9]. Щорічно ССЗ зумовлюють 4,3 млн смертей в Європі, зокрема понад 2 млн — у країнах Європейського союзу, що становить відповідно 48% смертності. Близько половини випадків летальності від захворювань ССС припадає на ІХС [12]. Метою дослідження було дослідити вплив івабрадину на структурно-функціональні показники міокарда у хворих після стентування коронарних артерій (КА) протягом 12 місяців терапії. Об’єктом дослідження обрано 120 хворих на стабільну ІХС (СІХС): стенокардія напруги функціонального класу (ФК) ІІІ із серцевою недостатністю (СН) ІІА ФК ІІІ зі збереженою фракцією викиду лівого шлуночка (ФВ ЛШ), котрим проводили стентування КА. Обстежувані хворі рандомізовані за кількістю уражених КА і способом лікування. Івабрадин у хворих на СІХС через 12 місяців терапії сприятливо достовірно вплинув на структурно-функціональні параметри міокарда (сприяв зворотному ремоделюванню ЛШ), що не залежало від кількості стентованих КА (р<0,05). У пацієнтів із стентованою однією КА всі структурно-функціональні показники серця через 12 місяців лікування досягли значень практично здорових осіб із групи контролю. Застосування у хворих на СІХС із СН зі збереженою ФВ ЛШ після коронарного стентування івабрадину дозволяє забезпечити корекцію низки клініко-патогенетичних ланок захворювання, що загалом сприяє покращенню метричних та об’ємних показників серця. Івабрадин дозволяє значно посилити ефективність стандартної терапії, що проявляється в швидшому відновленні геометрії та скоротливості ЛШ. Тому застосування поряд зі стандартною терапією цього препарату є доцільним для такого контингенту хворих. Ведення хворих на СІХС повинно поєднувати адекватний вплив (хірургічний та фармакологічний) лікування основного захворювання, подальшу індивідуальну медикаментозну корекцію симптомів та циркуляторних порушень, притаманних ІХС і СН.